Quan ens proposem fer un projecte gràfic,
com a dissenyadors gràfics o projectistes,
hem de conèixer el material amb què treballem;
no només les característiques superficials del paper,
sinó també l'estructura amb què està fet.
Comentarem tres blocs de materials,
els tres tipus més coneguts i utilitzats en les arts gràfiques:
estucats, materials offset, no estucats, i cartolines gràfiques.
Com diferenciem aquests materials? Ara parlarem de com diferenciar-los.
Els estucats, a diferència dels offset,
tenen una capa d'estuc superficial que els fa, en superfície,
òptims per a un procés d'impressió,
si ens hi fixem, aquests materials amb la reflexió de la llum
veurem que tenen una capacitat de brillantor i de reflexió superior
a la d'un material offset,
en aquests exemples que tenim podeu observar
que aquest acabat és més brillant que aquest.
Aquests dos materials són estucats. Quina diferència hi ha?
Bé, els acabats estucats i brillants
han tingut moltes més calandres en el seu procés fabricació.
Les calandres són cilindres que aporten llisor
i donen llustre a la superfície del paper.
És important conèixer els materials estucats quan vulguem fer
un projecte d'alta qualitat d'impressió,
ja siguin catàlegs d'art, fotografia, o un conte infantil
on les il·lustracions ens interessa que tinguin
moltíssima vivesa pel que fa a l'impressió.
Quan parlem del packaging, les superfícies estucades
ens aportaran un material molt qualitatiu en el punt de venda.
Un cop tenim identificats els materials estucats,
si valorem perquè emprar un estucat en lloc d'un offset,
cal tenir en compte un punt que ja hem comentat:
la qualitat d'impressió d'un estucat sempre és superior a la d'un offset.
Per exemple, agafem un comptafils, que segurament molts tindreu,
ara agafem aquesta imatge, impresa sobre un estucat mat,
si ens apropem i observem el punt de trama
veiem una bona definició d'altes llums i del punt de trama
de la definició de les planxes.
En canvi, aquesta, que és semblant, amb una cara, llums i ombres,
si ens apropem amb el comptafils i l'observem
podrem veure que la impressió no és uniforme, igual que a aquí,
i que el punt de trama no és tan definit com en l'estucat.
Per tant, si apostem per una fotografia,
per un acabat amb alta definició
és important que ens decantem pels materials estucats.
D'acord?
Un cop definits els materials en l'àmbit visual,
en aquest cas, l'estructura superficial que tenim,
també els podem classificar pel seu gramatge,
és a dir, el pes físic del material,
i estarà definit per la fitxa tècnica que ens doni el paperer.
Quan veiem un material de 90 g, per exemple,
significarà que un metre quadrat del material pesa 90 grams,
diferent al que podria ser l'espessor o el calibre.
El calibre del material es mesura per espessor, és a dir, per micres,
per tant, és la distància que hi ha entre la part més externa
i la part del revers més inferior.
Hi ha materials que tenen el mateix gramatge i pes
que poden tenir micratges diferents.
És el cas dels materials estucats i els materials offset.
Els estucats, degut al procés de fabricació,
degut al procés de les calandres,
que passen per molta pressió, el material queda molt més fi
que un material offset,
que pel mateix pes, al no tenir aquest procés d'estuc,
doncs, el volum és molt més superior.
Un altre factor que ens ajudarà a decidir
si un material amb el qual treballem o ens proposem treballar
és adequat per a la nostra feina,
és el carteig. A través del tacte podrem determinar
si un material compleix les característiques d'estructura
que esperem del nostre material.
Potser en treballs d'editorial no és tant determinant
com en treballs de packaging
on l'estructura del material és decisiva
per al seu funcionament correcte.
Si voleu prendre una primera impressió
de si el material que agafeu
té una bona estructura per al vostre projecte,
amb un gest com aquest,
(So greu)
Esta es una cartolina de 350 g, comparada con este,
(So agut)
percebrem pel so que l'estructura de la de 350
(So greu)
és més robusta que la de 210.
(So agut)
Un altre factor que també podem conèixer a través del tacte
és la direcció de la fibra.
Amb un simple gest podem veure aquest material de 350 g,
aquí veiem que al material li costa cedir,
però fem el mateix gest en aquesta direcció i ens acompanya.
Doncs, sabrem que la direcció de la fibra en aquest cas és
longitudinal a aquest sentit,
És important saber la direcció de la fibra en el packaging
on el funcionament mecànic de la fibra del paper
és determinant a l'hora de posar un projecte a màquina
i en el seu procés d'encunyació i muntatge.
Hem comentat tres tipus de material: estucats, siguin brillants o mats,
els offset, que no tenen capa d'estuc i les cartolines gràfiques,
que es diferencien principalment del paper com a tal,
pel gramatge i pels acabats.
El gramatge que es defineix com a paper
tindria sempre entre uns 80 g i uns 160 g.
La cartolina té un gramatge superior, entre 200 g i 400 g.
El més utilitzat en el packaging són 350,
i per a cobertes, entre 200 i 350 g.
Les cartolines gràfiques es diferencien del paper pel gramatge
i també per l'acabat superficial.
Solen tenir estucats en cara i revers a una i dues capes.
Aquest fet els dona grans qualitats d'imprimibilitat,
i, per tant, l'acabat final és de gran qualitat.
S'usen no només en el packaging, en cosmètics i alta gama,
sinó també per a cobertes de llibre
on és important que la impressió sigui qualitativa
per captar l'atenció del consumidor.