LÍNIA I TACA
LÍNIA I TACA AMB TÈCNICA HUMIDA (PLOMÍ)
Al dibuix de línia és important tenir en compte
com la línia pot ser un element expressiu
i no només descriptiu.
L'expressivitat de la línia
ve donada per la intensitat variable al llarg del traç.
Per aconseguir aquest efecte, en el cas del plomí,
es pot utilitzar tant la pressió com la diferent inclinació de l'eina,
que donarà una descàrrega de tinta diferent
i, per tant, una diferència en el caràcter del traç.
D'aquesta manera aconseguim que la línia sigui
un element que aporti vivacitat, diferència
i ritme a l'element dibuixat, en aquest cas, una planta.
Es pot treballar la línia com un element continu,
sense desenganxar el plomí del paper.
O, de vegades, es pot interrompre
per generar una ruptura al traç.
En canvi, en la taca, com veiem,
les superfícies cobertes són molt més àmplies
i s'omplen de tinta de manera més atrevida.
Es juga, sobretot, amb el contrast entre el blanc i el negre,
de manera que sigui el més impactant i revelador possible de la forma,
però que també mantingui i respecti alguns blancs
per què d'alguna manera s'expressi el volum.
Utilitzant la mateixa eina
que s'ha utilitzat per pintar amb taca, el pinzell,
que facilita molt més aquest treball que el plomí, com vèiem abans,
es pot fer una combinació
sobre el mateix dibuix de línia que havíem fet abans,
intervenint amb taca per combinar ambdós efectes.
És interesant veure com hem d'adaptar l'eina utilitzada
al tipus d'efecte que es vol aconseguir.
LÍNIA I TACA AMB TÈCNICA SECA (LLAPIS I CARBONET)
Veiem ara un exercici de treball amb línia
utilitzant un llapis.
En el cas del llapis,
la diferència de grossor en la línia,
que, com hem dit, és important per aconseguir major expressivitat,
cal fer-la de manera més deliberada.
És qüestió de la nostra pressió, el nostre ritme a l'hora de dibuixar,
la capacitat que tinguem
perquè aquestes diferències de grossor responguin
a algun element del referent que estem representant,
per exemple, una part de major ombra
o, de vegades, és merament un element que ens permet donar interés
al traç que estem realitzant.
Però, en aquest cas, és un efecte que aconseguim
de manera més deliberada que en el cas del plomí.
Com a equivalent en tècnica seca
de la tinta que vèiem abans per produir taca,
es pot utilitzar el carbonet,
que també permet cobrir grans àrees d'ombra
treballant-lo, sobretot, de manera lateral.
El carbonet, a més a més, permet, si ho volguéssim, difuminar-lo,
i permet que les ombres
adquireixin una diversitat tonal major.
I, finalment, una manera que tenim per crear,
paradoxalment, taca amb línia,
és utilitzar línies paral·leles
o bé creuades en forma de trama
que ens permeten crear diferències tonals
a partir d'aquest entrecreuament
i de les diferents intensitats del llapis.
Veiem com en un dibuix originalment de línia,
ara la línia està utilitzada no tant per si mateixa,
pel caràcter que pugui tenir o per la seva expressivitat,
sinó per com construeix, conjuntament amb altres línies,
diferències de valor.
I, de fet, podríem acabar creant taques a partir de línies.
En tot treball de taques és important graduar
on volem tenir les ombres més accentuades
i quina relació tenen amb els espais adjacents,
de manera que, mitjançant aquesta diferència tonal,
puguem explicar diferències de superposició d'elements
o de diferència en profunditat.